SAMPAKAGODSET, FERNANDO PÓO, 1970
-Det är dags, Kilian. -Jag kommer.
Kom alltid ihåg mig som jag är nu. Jag gör likadant med dig.
-Lycka till. -Min lycka tar slut här och nu.
Hej då.
Farväl.
Giv Jacobo de Rabaltué evig vila, Herre-
-och låt det eviga ljuset skina på honom. Må hans själ-
-och alla andra dödas själar vila i frid genom Guds försyn.
Kom. Här får vi lite lugn och ro.
Det var så mycket jag inte hann säga.
Pappa... Jag borde ha kommit tidigare.
Hur mår din pappa?
Vissa dagar verkar han må bra och andra är han inte närvarande.
Han drömmer sig bort och pratar om Bioko, om plantagen.
Det förflutna är mer verkligt än nuet. Han tycks inte känna igen mig ibland.
Då känner jag inte igen honom heller.
Jag förstår precis.
Förra veckan återvände skidstationens advokater.
De vill få klart köpet så att de kan börja bygga till våren.
Vi behöver din signatur för att slutföra försäljningen. Kontraktet borde vara här.
Jag vet att tidpunkten inte är den bästa, men det vore bra att få det gjort. Här.
-Vad är det här? -Min pappas dagbok.
-Förlåt. -Det är ingen fara.
-Daniela. -Ja?
-Kilian. -Jag kommer.
Pappa... Hej.
Igen? Förlåt mig, dotter.
-Jag är ledsen. -Hjälper du mig, Clarence?
Det räcker.
Jag förstår inte vad du säger, pappa, men det lät vackert.
Stanna hos mig, Daniela.
Ja, pappa.
Julia.
Du hade inte behövt göra det. Vill du ha varm choklad?
Den dagen jag inte är sugen på det är det nåt fel.
Jag har ordnat lite på kontoret och...
...jag hittade en bit av ett brev som verkar ha skickats från Afrika.
Förlåt. En gammal kvinnas trams.
Det är min mans handstil.
Vet du vem han pratar om? En kvinna och några barn som fick pengar...
Jag kan läsa, Clarence.
Jag har gått igenom räkenskapen och det gjordes regelbundna utbetalningar.
-Du kanske ska fråga din farbror. -Han kan inte berätta nåt.
Jag vill inte att viktiga människor glöms bort.
Vad är det, Julia?
Om vi inte hade åkt när vi gjorde det...
...så hade jag aldrig återvänt till Pasolobino.
-Hade min pappa också velat stanna? -Han visade aldrig vad han kände.
Ingen vet det bättre än jag.
Kanske min mamma, men hon verkade inte heller vara så lycklig.
Jag tänker åka till Bioko.
Det har gått över 40 år. Du kommer inte att gilla vad du ser.
-Det gör inget. -Fernando Póo finns inte längre kvar.
Det är en farlig resa för en ensam kvinna.
Jag kan visst inte övertala dig.
Visste du att för bubifolket finns inget viktigare än att hedra förfäderna?
Glöm inte bort det. Sök upp Simón när du kommer till Sampaka.
Han var Kilians passopp alla de åren.
Han var också Manuels kontakt för att sköta pengaöverföringarna till Guinea.
Han kanske kan söka upp nån som är lite äldre än du.
Han heter Fernando. Det borde inte vara så svårt.
Ön är liten som vår dal.
"Jag ser till att hon får dina pengar."
"Hon och barnen mår bra tack vare det du skickar."
18 januari 1954.
"Kära Catalina..."
"Jag tittade på vårt hus fasad som om jag försökte minnas varje detalj."
-Kilian! -Du kan fortfarande ångra dig.
Oroa dig inte. Det går bra. Kom.
Vi har inga män kvar. Om det bara inte vore så långt bort.
6 000 kilometer är ingenting, mamma.
Vi måste fortsätta med skidor. Vi får ta vårt farväl nu.
Här, ifall ni blir hungriga.
-Jag kommer verkligen att sakna dig. -Skriv här när du tänker på mig.
-Då kan jag läsa det när du kommer hem. -Tack ska du ha.
-Ta hand om din bror. -Ja.
-Kom tillbaka snart. -Hej då, mamma.
Varför skiljer sig tal och skrift så mycket?
Du behöver inte skriva till nigerianerna. Jag har strukit under det viktiga.
Om du förstör den, piskar jag dig.
-Vad vet du om livet där, Jacobo? -Inget.
Jag längtar efter havet.
"2 februari 1954."
"Kära Catalina, vi är snart framme i Guinea."
"Manuel Ruiz var också ombord. Vi kände varandra från Santa Isabel-sjukhuset."
"Han blir godsets nya läkare."
"Jag längtar till mitt födelseland och att få upptäcka de inföddas Guinea."
"Det autentiska. Om det återstår nåt av det."
Vad tycks? Han har blivit stum.
Har du sett alla svarta människor? Alla likadana.
Det är som med fåren. Det tar några månader att se skillnaderna.
-Far. -Hej.
-Osë. -Jacobo.
-Välkommen hem. -Tack. Hur går det med allt?
-Mår ni bra? -Jadå.
-Säsongen blev lite längre än väntat. -Mamma har skickat med saker till er.
Ni blir säkert snabbt återställd.
-Hejsan. -De nya är min son Kilian.
-Och Manuel, godsets nya läkare. -Välkomna. - Tack för paketet.
Första lektionen, Kilian: Håll vakterna glada.
Då och då ska man ge dem cigaretter, whiskey, ägg, vad som helst.
Ju gladare de är desto snabbare kommer de.
Skippa lektionerna och låt Osë köra. Godsägaren vill inte att du kör.
Garuz får aldrig veta, eller hur, Osë?
Kom nu.
Intyg om vaccination mot tyfoid
Allt är som det ska.
Varför väljer en ung man med framtids- utsikter kolonierna framför Madrid?
Mitt andra kall är botanik. Jag vill se växternas medicinska egenskaper.
Det vet jag inte om du hinner med. - Och hur är det med dig?
Vi behöver energiska och fokuserade människor.
De första femton dagarna ska du lära dig av dina arbetskamrater.
-Du får vara i Obsay med Gregorio. -Ska han inte vara med mig i Yacato?
Nåt fallerar i Obsay. Nytt blod kan göra susen.
-Ja, sir. -Var hård men rättvis mot arbetarna.
Om du missköter dig mister du deras respekt.
Tack, herr Lorenzo.
-Vem är hans passopp, Antón? -Simón, den nye.
Håll strama tyglar så att han inte tar överhanden. Det var allt.
-God morgon. -Tack.
Lyd.
Jag beordrar dig.
Kom hit.
Jag bestämmer. Jag. Jag bestämmer. Arbeta. Arbeta. Du, arbeta!
-Trumman slår, massa. Vakna upp. -Jag kommer.
Jag kommer, ett ögonblick.
-Simón, massa. Till er tjänst. -Det är mörkt.
Det ljusnar när arbetet börjar. Alla ska stå uppställda om tio minuter.
-Jag klär på er. -Jag kan själv. Låt mig göra det.
Sätt fart. En minut till och du blir utan lön. Han som går med pappa är Gregorio.
-God morgon. -Behandla min son väl.
Ännu en Rabaltué. Snart är hela familjen samlad.
-Vi åker, far. - Hej då. -Varje arbetslag består av tjugo män.
Börja räkna.
-Jag är sjuk, massa. -Det är samma visa varje dag!
-Du är alltid sjuk. -Det är sant, massa. Jag behöver kinin.
Det här är bättre än kinin. - Vill ni ha?
Vill du?
Sätt igång och jobba.
De ljuger. De ljuger alltid. Kom igen. En massa ursäkter och skrock.
Varför tror du att din bror har en käpp?
Vi ska se till att godsägaren gör sin förtjänst.
Du ansvarar för dem som åker... Vad i...
-Orm! Orm! -Vad står på? - Du!
Gå upp och döda den.
Gå upp!
Är ni rädda för det här?
Det här? Va?
Skicka de skadade till sjukhuset resten ska arbeta.
-Hur går det på din första arbetsdag? -Vad handlar sångerna om?
Om arbetet. De ska jobba utan att tänka.
-Vad är det? Gillar du att se på? -Förlåt.
-Du avbröt oss. -Ge mig vad du vill.
Den här räknas inte.
-Du inte ge mig pengar? -Stick! Jag kallar på dig igen. Stick!
Håll dig till stigen. Du skulle inte överleva i djungeln.
Kilian!
Minns du inte mig?
-Julia? -Ja.
-Förlåt. Men du är så... -Du har också växt till dig. Vi var...
-...tio år? -Var det så länge sen vi sågs?
-Hur mår du? Hur mår dina föräldrar? -Jättebra.
Jag lovar att jag ska resa tillbaka till Pasolobino, men det blir aldrig av.
Men jag frågar alltid Jacobo om bergen.
-Han är väl tillbaka? -Ja, men... Här är han.
-Hej, Julia. Hur är det? -Hur mår du? Njöt du av semestern?
-Det var härligt. -Du har inte saknat oss alls?
Idag har vi lite bråttom.
Mina föräldrar håller avskedsmiddag för Dámaso, läkaren som åker.
Ni kan väl komma? Kilian behöver en paus från djungeln.
Vi kommer gärna.
-Är du korkad? -Härligt.
-Vad är det? -Inget.
Du ska få det här för myggbetten, Kilian. Det utför under.
Tack.
-Jacobo. -Har du sett hur lyckliga alla är?
Alla ska göra av med löningen i Santa Isabel. Och vi ska på en korkad middag.
-Julia är förtjusande. -Det är de alla. Tills de fångar dig.
Kom igen.
Far!
-Ajdå, är vi sena? -Nej, jag såg er komma från balkongen.
-Vad stilig du är. -Tack.
Då så...
Det är rätt tid att gå i pension, Dámaso.
Kenya och Belgiska Kongo talar om självständighet. Det når hit snart.
-Du kommer i svåra tider. -Jag läste om Mau-Mau-rörelsen.
Kan ni lämna politiken till ett annat tillfälle?
Hur mår Mariana och Catalina?
De saknar oss. Ni borde övertala min far att ta semester.
Lyssna på din son, Antón. De måste vara jätteensamma.
-När säsongen är över. -Bestäm ett datum istället.
Du är far och make. Det räcker inte att skicka hem pengar.
-Det är härligt att se din aptit, Jacobo. -Kocken ska ha beröm.
Titta inte på mig. Hon sitter framför dig.
Julia... Julia.
Ursäkta mig ett ögonblick.
Ursäkta mig. - Julita... Julita.
Herr Dámaso, har ni tagit avsked av alla?
-Jag tror det. -Av alla?
Jag vet nån som kommer att sakna er ikväll och kommande kvällar.
Man lämnar fotspår efter sig.
Han menar Regina. En väninna till Dámaso.
-Har han inte fru och barn? -Spanien är långt borta.
Den som är fri från synd får kasta första stenen.
Hälsan och plånboken skulle tacka om ni höll er undan kvinnor och alkohol.
För att inte tala om själen. - Se upp med vem du umgås.
Tack, Julia.
Om vi inte känt varandra sen vi var barn skulle jag tro att jag gör dig nervös.
Nej, det är min far. Han tycks vara nedstämd.
-Ja, jag har också märkt det. så. -Massa Jacobo! Massa Jacobo!
Vad är det, Nelson?
Männen festade då ett bråk bröt ut. De tog till macheter och allt.
Vi behöver nån som får ordning på dem. Det är lördag så inga vita är där.
Inte ens den nye läkaren.
Helvete! Herr Emilio, Generosa... Ledsen att avbryta den trevliga kvällen.
-Det kommer fler tillfällen. -Kom igen, Kilian.
-Emilio kör hem er far. -Oroa er inte. Var försiktiga.
-Var jätteförsiktiga. -Tack för allt. - Kom igen, Kilian.
-Bra jobbat, Nelson. -Du har ingen skam i kroppen.
Välkommen till Santa Isabels nätter. Vi är på väg, Anita Guau!
-God kväll, Jacobo! -Hejsan!
-Titta vem som är här. Vi har saknat dig. -Och jag er, mina skönheter.
-Det här är min bror Kilian. -Njut!
Det är planen. - Är du redan full? Titta, svart etikett.
Whiskyn är billigare än ölen. Det är fördelarna med en frihamn. Följ mig.
Bra!
Hej! Härligt!
-Du missar inte en enda fest. -Anita Guau!
Kom igen, Kilian. Kom.
-Varifrån är de? -Från Corisco, Nigeria.
-Fang- och ndowéfolk från Munífloden. -Bubifolk?
Nej, de blir bestraffade om de inte är oskulder.
Menar du att...?
Alla tycks vara igång ikväll. - Sätt er med oss, Oba och Sade.
Hejsan, grabbar.
Hej.
Var har du varit? Jag har saknat dig. Jag har väntat på dig.
Jag läste att några svarta ätit en biskop på fastlandet. Har ni hört nåt?
Ni vita är så rädda att vi ska äta upp er. Och sen gör ni av med era pengar här.
Biskopen är en apa.
-Nån lycka, Pao? -Hon fixade en yngre förmåga.
-Jag ger upp. Jag håller mig till spriten. -Drick med oss.
Kom så dansar vi.
Titta på dem.
Bry dig inte om dem. Släpp loss.
Vad är det? Är du rädd att jag äter upp dig?
Vill du också vara med?
"24 april 1954."
"Mor, Catalina, vi jobbar dygnet runt."
"Marken är så bördig att vi måste röja dagligen"-
-"så att kakaon inte slukas av växtligheten."
"Manuel utforskar floran så fort han har en stund över."
"När vi är lediga åker vi till Santa Isabel med Jacobos vänner."
"Än har jag inte lyckats få vänner bland lokalbefolkningen."
"Trots att jag är född här ser de mig som ännu en främling."
"Kanske det blir ändring på det med tiden. Er son och bror, som saknar er."
"Kilian de Rabaltué."
Väldigt elegant.
-Emilio. -Hur är det, Kilian?
Ursäktar ni mig?
Tack. - Väntar du på nån?
-Ja, det gör jag. Nelson. -Nelson?
Ja, han räddar er väl snart från den här tråkiga festen.
-Jag förstår inte vad du menar. -Det var inget bråk häromdagen, Jacobo.
Jag kan föreställa mig var ni åkte.
Så vitt jag vet är du inte min flickvän.
Julia... Kom så dansar vi.
Förlåt mig för häromdagen och för att jag trampar på dig nu.
Ingen fara, dans är inte min grej heller.
Jag är ingen mininga, men du får åtminstone dansa gratis.
Jämför dig inte med dem.
Ni får göra precis som ni vill medan vi ska vänta på att ni tröttnar-
-och vill ha en trogen fru, som håller sig inlåst hemma.
Ni har ju ett namn för kvinnor som beter sig som ni.
-Allt det här är nytt för mig. -Vad skulle du säga om jag gjorde så?
-Det är inget lämpligt samtal... -...för en kvinna.
Julia? Vänta ett ögonblick.
-Manuel. -Ja?
Han är godsets läkare. Julia är dotter till mina föräldrars vänner.
-Angenämt. -Har vi setts tidigare?
Jag brukar simma här och spela kort på söndagar.
Det är väl det. Jag brukar vara här också.
Vill ni ha nåt att dricka?
-Tack. -Nej, tack.
Jag väntade mig inte det här, Gustavo. Det räcker!
-Emilio! -Jag har gett allt för min familj.
Ingen ska hota mig.
Ni har exploaterat oss tillräckligt. Ni måste åka förr eller senare.
-Ni är otacksamma. -Det räcker. Titta på mig. Snälla.
Förlåt honom, Gustavo. Han blir galen när folk kallar honom utböling.
Jag hoppas du kan förstå det. Förlåt honom, är du snäll.
Pappa, låt inte år av vänskap förstöras av politik. Kom igen.
Lyssna på mig.
-Vi åker hem. Kom nu. -Kom, Emilio.
-Vi åker hem, pappa. -Hon är nåt utöver det vanliga.
Inte nu, Simón.
-Kom igen. Vakna. -Vad är det, far?
Casinot och Santa Isabel. Det är allt du känner till om ön.
Jag vill inte att du blir som din bror. Upp med dig.
Osë väntar på oss.
-Festade ni till det inatt? -Inte alls. Det är bara...
Jag känner mig inte hemma. Jag saknar mitt hem.
Det här är ert hem, massa Kilian.
Vi tycks ha kommit i tid.
Det är en hane, när den väl är i havet återvänder den aldrig till fastlandet.
Honorna kommer tillbaka till den här stranden för att lägga ägg.
-Hur hittar de tillbaka? -Man glömmer inte sitt födelseland.
Massa Antón, vi vill ha godis!
Jag har inget. Jag har inget.
Hur mår du?
Er far kommer hit för våra oljekurer. De hjälper honom mot tröttheten.
Kom så får ni träffa några vänner.
Alla passagerare till flight K371.
Boardingen börjar om några minuter på gate tre.
Alla passagerare till Malabo gå till gate tre.
Jag har ett meddelande till massa Jacobo.
Hej, jag har ett meddelande till massa Jacobo.
-Kan jag hjälpa er? -Ja, jag har ett meddelande...
-Varför är allt så mörkt? -Vi har ett elproblem.
Parkera strax före huset. Nigerianerna är vid huvudgården.
Tack.
Häromdagen när...
-Julia. -Vad är det här om, Manuel?
-De ska fånga skogsråttor. -Grompis? I mörkret?
Det är fest på gården. Djungeln är full med mysterier. Vill du gå med mig?
Ser man på. Vad gör du här så här dags?
-Jag skulle på bio och... -På bio?
Då blev det en rejäl omväg.
Ja, jag kom på att Manuel hade bjudit mig till jakten.
Ska vi?
-Tack. -Vill du ha?
-Skål, far. -Hej.
-Kilian! -Var försiktig.
Den är utsökt.
-Det här är ingen plats för en kvinna. -Var inte så gammalmodig, Jacobo.
Du påminner om Mariana som ung.
-Sköter sig min dotter på sjukhuset? -Hon är snabblärd.
Det blir nog lätt att övertala Garuz att anställa henne.
Hur kom den här till mitt rum? Vem betalade dig för att göra det? Säg!
Vem betalade dig, Simón?
-Jag pratar med dig. -Umaru!
-Jag såg honom gå nedför trapporna. -Städa mitt rum. Genast!
Jacobo, Jacobo! Var är Umaru?
-Där. -Håll kvar honom där.
Stå still.
Vad gjorde du i mitt rum?
-Vad säger han? Vad säger han? -Han säger att han dansat här.
-Hämta käppen. Hämta käppen! -Låt honom, far.
Håll fast honom. Du med. Håll fast honom!
Vänd på honom.
-Jag slår om du inte säger sanning. -Jag vet inte, massa.
-Säg sanning. -Sanning, massa. Jag vet inte.
Massa!
Det räcker, massa. Han kommer att berätta allt.
Jag vill inte straffas.
Han hittade bitisnästet bland kakaoträden.
Han sa till massa Gregor för att döda dem, men massa Gregor...
Gratulerar. Nu är du nästan som jag. Det kommer att gå bra för dig på ön.
Kilian! Kilian! Far! Titta på mig. Manuel! Öppna ögonen, Kilian!
Var är jag?
-Jag trodde du inte skulle överleva. -Vad hände?
Vad tror du? Ormen bet dig.
Men om du vaknat är du utom fara. Du skrämde oss, lillebror.
Kom igen!
"Mor, Catalina."
"Jag kan knappt tro det, men första säsongen är över."
"Det är tydligen en av de bästa skördarna på många år."
"Julia har blivit god vän med Manuel, godsets läkare."
"De gifter sig nog en vacker dag."
"På tal om bröllop, Osë tar far och mig till hans dotters bröllop."
"Jag tar tillfället i akt för att övertala far att ta semester. Han saknar er."
-Vad heter er svärson, Osë? -Mosi.
Hur blev de kära i varandra?
Sa jag nåt fel?
Han säger att hon måste vara trogen, som sanden på stranden-
-som bara kan sköljas av ett enda hav.
Han önskar dem lycka och styrka för färden de startat.
Hon ber Mosi att aldrig överge sin fru, trots alla andra fruar han kan ha.
-Hur länge har ni kunnat deras språk? -Jag är mycket hos dem.
Jag har bevittnat många bröllop.
Må andarna välsigna ert äktenskap med många barn.
-Vad ska jag säga? -Vad du vill, men var kärleksfull.
Hon har varit det mot oss.
Jag hoppas att du blir lycklig.
-Fortsätt. -Grattis.
Tack, massa.
Massa Kilian!
-Massa! -Vad är det? Vad är det, Simón?
Det är massa Antón.
De fann honom avsvimmad på kontoret.
Han har fått en högre morfindos.
Högre?
Han har fått morfin i månader för att stå ut med smärtan.
Din far har en obotlig sjukdom, Kilian.
Vi kan inte operera det.
Han har inte många dagar kvar.
Jag beklagar.
Visste ni om det?
-Osë? -Han fick mig att lova att inget säga.
Nu är han i Guds händer.
Gud skickar inte sjukdomen. Gud skapar allt det vackra.
Våra förfäder skickar sjukdomarna. När vi inte hedrar deras själar.
Vad fan gör du på sjukhuset? Stick till djungeln och kalla på själarna.
Jacobo!
Det som är oundvikligt går inte att undvika.
Här slipper han lida åtminstone.
Jag känner mig oförmögen. Du sköter min far med en kärlek jag aldrig haft.
Jag vågar inte ens röra vid honom.
Vad skulle du göra om det var din far?
Jag skulle låta hans läkare besöka honom.
Far.
Det är Kilian.
Jag gick i snön med min far.
Snart är jag tillbaka bland de mina.
Varför åkte ni inte hem när ni var så sjuk?
-Minns du sköldpaddorna? -Ja.
Väl i havet återvänder de aldrig till fastlandet igen.
Jag har också valt var jag vill dö.
-Men mor... -Hon ska inte behöva se mitt lik.
Gud har bestämt att jag ska gå först.
Och jag är tacksam.
Vill ni att jag säger nåt till henne?
Det finns inget som hon inte redan vet.
Eller jo, säg att jag väntar på henne dit jag ska.
Jag har sett platsen i mina drömmar.
Häxdoktorn har öppnat mina ögon.
Livet är som en orkan.
Lugn, raseri och sen lugn igen.
Far.
Jacobo.
Jacobo!
Jacobo, jag vet att mina ord inte kan trösta dig-
-men jag är här om du behöver mig.
Gör aldrig om det där.
-Jag är förlovad med Manuel. -Men du älskar inte honom.
Jag har varit efter dig halva mitt liv och du ser mig först när Manuel dyker upp.
-Du förstör ditt liv. -Jag väntade länge på dig, Jacobo.
Nu är det dags för mig att leva.
Du borde också göra det.
Julia!
Jag kan nog inte hjälpa er.
Min farbror har alzheimer så han klarar sig inte själv.
Min pappa dog för några dagar sen. Jag vill inte att viktiga personer-
-ska behöva lida.
Om ni kan sätta mig i kontakt med Simón, kanske vi kan hitta dem.
Han var min farbrors passopp.
Han var kontakten mellan min familj och kvinnan i brevet.
Med tanke på datumen så lär han inte jobba här längre.
Ni kan gå igenom min fars arkiv. Ni kanske hittar nåt.
Intyg om vaccination mot tyfoid.
SYFILIS
Hallå.
-Är du nya sekreteraren? -Nej.
Jag sökte igenom dokument från min fars tid.
-Dotter till kolonist. -Godsarbetare. Inte samma sak.
-Ni förlorar ingen tid. Har ni hittat nåt? -Inte mycket.
Jag måste låsa nu, men ni är välkommen en annan dag.
Iniko kan ta er till hotellet.
-Jag trodde det alltid var sol här. -Ni vet inget om den här platsen.
Och det jag vet är lögn. De sa att bubifolket var trevligt och gästvänligt.
-Mitt hotell ligger ditåt. -Jag måste till flygplatsen. Jag är sen.
Jag lämnar dig på hotellet sen.
Hej.
-Hej. Jag heter Laha. -Clarence.
Trevligt att träffas.
-Ska jag sätta mig bak? -Oroa dig inte. Jag sätter mig här.
Vad gör du i Malabo? Låt mig gissa.
-Jobbar du på nåt NGO? -Nej.
-Skriver du en FN-rapport? -Nej.
Affärskvinna, ingenjör. Hjälpt till, Iniko.
-Forskare. -Nej, jag är lärare i lingvistik.
Jag ska studera nivån på spanskan man pratar i Guinea.
-Hur ser det ut? -Jag vet inte. Jag kom precis.
-Är du här på semester? -Ja och nej.
-Förklara dig. -Jag studerar till ingenjör i Madrid.
Vi har gott om olja och gas här men utländska bolag tar allt.
Om fler hade samma möjligheter som jag så...
-Du får ursäkta min brors fasoner. -Är han din bror?
-Sa han inte det? -Nej.
Han är inte så pratglad. Eller hur, Iniko?
-Vad gör du ikväll? -Inget.
Vill du prova på bubifolkets gästfrihet?
Det gör jag gärna.
Du ska få se hur roligt det blir. Du kommer att gilla det.
-Förlåt. -Nåt på tok?
-Nej, förlåt. -Kom nu, Clarence.
Du påminner mig om nån.
Nån jag kände för länge sen.
Se upp så att du inte hittar vad du söker efter.
-Vem är den kvinnan? -Mama Sade.
Mannen är hennes son. Det sägs att pappan är vit. Han lämnade henne.
-Vad heter hennes son? -Är du en skvallerkärring?
De är farliga. Bråka inte med dem.
Kom.
Kom nu. Vi ska ha roligt.
Hejsan.
-Är allt bra? -Ja, tack.
-Nej, det behövs inte... -Kom igen.
Det här är bättre än hotellrummet.
-Tack för att du bjöd hit mig. -Jag bjöd dig inte.
Titta inte så mycket. Lyssna.
Känn musiken. Här.
Här.
Och här.
Du ser, det var inte så svårt.
Duru... Boriko...
Idemudis... Osagie...
Mota...
Vad håller du på med, Clarence?
Vad tänker du på?
Tiden rinner ut och jag kommer ingen vart.
Varför har du kommit? Säg sanningen.
Min pappa dog för några dagar sen. Han höll kontakten med nån här.
Min farfar dog här på ön. Hans grav hade färska blommor.
Känner du nån som heter Simón? Han är nog 65 nu.
-Nej. -Kan du hans afrikanska namn?
Nej.
-Är det Pico Basilé? -Det är egentligen en vulkan.
I bubi heter den Owässa.
Nigerianerna kallade den Big Pico och britterna Clarence Peak.
Visste du inte att du döptes efter en afrikansk vulkan?
-En utslocknad vulkan. -Den är vilande.
Bara den vet hur levande den är inuti.
Vart ska vi?
Det är en överraskning.
Vad väntar du på? Hoppa av.
Kom. Det är hitåt.
Vad tycks?
Varje december korsar tusentals honor Atlanten för att lägga sina ägg.
Det är här de föddes. Titta.
Det här är öns beskyddare. Den vakar över Urekas invånare.
En offergåva för beskyddaren.
Hallå, Clarence! Kom hit!
Jag satt fängslad på Black Beach.
-Vad hade du gjort? -Jag tillhörde bubifolket.
De grep hundratals.
Jag hade tur och blev släppt. Andra överlevde inte.
Det är så mycket jag inte förstår av den här ön.
Min far och min farbror såg säkert de här träden växa.
Snart berättar ingen om palmträd i snön.
Titta! Håll i dem.
-Nej. Du får inte fotografera. -Garuz sa att jag fick. Det går snabbt.
-Det är förbjudet att fotografera! -Vi ska åka nu.
Stoppa undan kameran. Vi måste åka innan det blir bråk.
Den mannen såg dig fota. Ser du?
-Nån av dem kanske känner Simón. -Du har frågat tillräckligt.
Jag borde ha börjat där.
Vänta!
Förlåt mig. Jag stoppar undan den. Jag vill bara fråga en sak.
-Åk hem, viting. Vi vill inte ha er här. -Fortsätt att gå. Fortsätt.
-Är du vän med utlänningar nu? -Helvete!
Kom igen.
Det räcker.
Låt mig prata.
Han säger att dina ögon är som de från ditt land.
Allt är okej.
Jag tar hand om dem.
Vem är han?
Han jobbade på godset när Spanien ockuperade ön.
Fråga om han heter Simón.
Förstår ni mig? Talar ni mitt språk?
Han svor att aldrig tala det språket igen, men ja, han förstår dig.
Ibland önskar jag att jag inte gjorde det.
Vad säger han?
Han undrar vad du gör här.
Min farfar Antón, min far Jacobo och min farbror Kilian-
-arbetade här under många år.
Min far dog för några dagar sen. Jag ville se min farfars grav:
Antón de Rabaltué.
Kände ni honom?
Han säger att min farfar och din var goda vänner.
Han ber dig hälsa massa Kilian-
-att livet inte varit grymt trots allt.
Han säger att han blir glad av att höra det.
Ja... Han blir glad att höra det.
Vad blod delade kommer blod att ena.
-Simón, jag måste hitta Fernando... -Vi åker nu!
Vem är Fernando?
Min far eller min farfar skickade pengar till en kvinna här.
En av dem hade barn med henne. Han heter Fernando.
På den tiden döptes barnen med ett spanskt och ett afrikanskt namn.
Fernando är ett vanligt namn men det är Lahas andra namn.
Titta.
-Var har du hittat bilden? -Bland min farbrors brev.
Den kvinnan är min mamma.
Jag visste att det här ögonblicket skulle komma.
Kilian...
Vi hade det svårt. Vi klarade oss tack vare honom.
-Vi hade inte varit här utan honom. -Mamma?
Är han min pappa?
Andarna har bestämt att det är dags för mina barn att känna sin historia.
-Andarna? -Har du kanske inte hört dem, Clarence?
Varför är du annars i Bioko?
Min farbror slutade skriva när min farfar dog.
Det här är också min historia. Snälla.
Kilian återvände hem och stannade där i nästan tre år.
Under tiden förändrades mycket.
Gudarna välsignade mig med ett barn.
Och livet med Mosi blev enklare, tack vare den här gåvan.
BISAPPOO, FERNANDO PÓO, 1957
Hej, hej.
Jag har saknat dig, farfar.
-Kom och träffa honom. -Hej.
Titta på honom!
Men när Kilian återvände, och vi såg varandra igen...
...så var det som om all den tiden ifrån varandra aldrig hade funnits.
-Vad heter han? -Iniko.
På ert språk betyder det "född i svåra tider".
Får jag?
Jag vet inte vad du heter än.
Jag heter Daniela Bisila.
-Grattis, Mosi. -Tack, massa.
Kilian!
Tänk att jag har sonen till en hövding som passopp.
-Vi får se för hur länge? -Vill du också ha självständigheten, Osë?
När två elefanter slåss är det gräset som lider. Det är vad jag kan om politik.
Ska vi? - Kom, Simón.
-Är du inte glad över att se mig? -Har du sett min bror?
Han är på jakt. Han tycker om alla. Men i ditt hjärta finns bara en.
Jag har delat dig med andra män. Jag har ingen skuld till dig.
Att jag lever på det här betyder inte att jag saknar känslor.
Hallå där! Visa lite respekt!
Jag betalar en till omgång. Pengar är då inga problem.
Kilian.
Vad gör du här? Vad har hänt? Catalina?
-Mor? -Nej, de mår bra. De hälsar.
-Ska du inte ge mig en kram? -Det är klart som fan att jag ska.
Jag mår bra.
Säsongen har varit hårdare än väntat, men jag mår bra.
Stilla! Den första som närmar sig skjuter jag huvudet av!
Det är nog bäst att du sänker vapnet.
-Sänk vapnet. -Sen när bråkar man om en kvinna här?
Förstår ni inte att er tid att bestämma är över?
Så här är de vita. Så länge du lyder är allt bra.
Ställ er upp!
Du har inte kulor så det räcker för oss alla. Vi är många fler.
Gregorio... Sänk vapnet, Gregorio.
Sänk vapnet.
Vi låter dig gå. Vi vill inte att det slutar illa.
Ge honom det.
-Det kommer inga fartyg på fredagar. -Jag kom med flyget.
Varför har jag inte sett dig?
När jag kom sa de att du var ute i fälten, så jag besökte Osë.
När jag kom tillbaka hade du gått. De sa...
Jag har pratat med Garuz. Nu när jag är här kan du åka hem några månader.
Du behöver vila och frisk luft, Jacobo.
Jag är också glad över att se dig, Kilian.
Väldigt glad.
JULI 1960
Inget. De lämnar oss i sticket.
Jag trodde du åkt. Med tanke på läget trodde jag att du åkt med Jacobo.
De struntar i oss.
Han har varit nästan nio månader i Pasolobino. Återvänder han inte?
Jag vet inte.
-Hej då. -Damen!
-Bryr sig ingen i Spanien om kolonierna? -Jag tror inte det.
-Frankrike och England har frigjort sina. -Ingen vet sin plats längre.
-Ge mig den. -Tack, Generosa.
-Hur mår Manuel? -Han mår jättebra.
När han är klar på plantagen ger han sig ut i byarna, så vi är lite oroliga.
Julia? Julia!
-Julia... -Vad är det?
Det är fader Rafael. Han ringde sjukhuset och var orolig.
Han säger att en svårt skadad man kom till kyrkan. En vän till er. Gustavo.
Gustavo?
Han greps för flera månader sen.
Vi måste hjälpa honom. Garuz får inte ta reda på det. Kan du köra oss, Kilian?
Kom.
-God eftermiddag. -Var kommer ni ifrån?
Vi har besökt fader Rafael. Vi ska till Sampaka. Har det hänt nåt?
Och hon?
Hon är sköterska. Vi bad fader Rafael-
-att ge sista smörjelsen till en döende man.
Det är bäst att ni inte lämnar Sampaka.
Vem har gjort det här?
Det kan ha varit vem som helst. Spanska militären som ville statuera exempel-
-eller nån lokal ledare som ser honom som ett hot. Ingen är säker längre.
Såja...
Vi behöver fler bandage.
Vad sa du?
Att han är så ful att andarna inte vill hämta honom.
När jag är klar får han själv bestämma om han vill följa med dem.
Åk hem, Julia. Jag stannar. Oroa dig inte.
Jag är vaken. Ring mig när Bisila är klar, är du snäll.
Kilian...
Han är säkrare här.
-Du har gjort ett bra jobb. -Du hjälpte också till.
-Det hade vem som helst gjort. -Nej, inte vem som helst.
Följ med mig.
Du borde åka hem.
Det är säkert Manuel.
Det är sent.
Bisila?
-God kväll. -Ledsen att du fick sköta det här.
-Hur mår han? -Bra. Han vilar nu.
Du kan åka. Jag tar hand om honom, Bisila.
Jag visste det så fort jag hörde din röst.
Du talade till nåt okänt inom mig.
Som en förtrollning. Vad har du gjort med mig, Bisila?
Min kropp är inte orörd.
Men det är mitt hjärta.
Det ger jag till dig.
Vad handlar sången om? Den du sjöng vid floden.
Om källor som oväntat väller fram ur marken för att bli floder.
Om strömmar som delas för att återigen förenas.
Om havet som slutligen omfamnar oss alla.
Den handlar om livets väg. Om ödet.
-Varför grät du? -För jag fick inte välja min.
Som barn hörde jag berättas om hemska bestraffningar på otrogna kvinnor.
De hängdes från träden med stenar knutna vid fötterna.
De begravdes från nacken nedåt så att rovdjuren skulle äta på dem.
Jag tillåter inte att nåt ont drabbar dig.
Vi måste vara väldigt försiktiga, Kilian.
Det får bli vår hemlighet.
Vi kan inte hoppas på nåt mer.
Jag kommer alltid att vara hos dig. Alltid.
Bara med pinnar och snö.
-Hur gör du? Så här? -Nej, nej.
Vi ses!
Jag börjar få slut på ursäkter. Igår frågade Simón var det gjorde ont nu.
Jaså? Var sa du att det gjorde ont?
-Det är inte där det gör ont. -Inte?
-Du uttalade det jättebra. -Gjorde jag?
Nu är det min tur. Det här är mina ögon.
Min näsa.
Min mun.
Det här är mitt bröst.
Min rygg.
Min midja. Det här är min rumpa. Mina ben.
-Du är bra fräck. -Ja, men nu sköter jag mig.
DECEMBER 1963 VALET I GUINEA VAR HÄNDELSELÖST
Ja, Fernando Póo röstade mot självständighet, men det var knappt.
-Det är en tidsfråga innan vi måste åka. -Var inte sån.
-Gustavo är vår vän i rådet. -Var inte så säker på det.
-Vad tror du, Kilian? -Jag struntar i vem som har makten.
-Eller hur, Ismael? Vi har det väl bra? -Massa Kilian.
-Vad är det, Simón? -Ett telegram. Det är dåliga nyheter.
Vad är det? Är det Jacobo?
Det är Catalina. Hon är svårt sjuk. De tror inte att hon återhämtar sig.
De vill att jag kommer hem.
"Kära Catalina..."
"Jag tittade på vårt hus fasad som om jag försökte minnas varje detalj."
"Mor kom och tog tag i min arm med kraft."
"Vi pulsade fram, arm i arm, med skidorna och väskan."
"Snön nådde oss ända upp till knäna. Vi var snart ikapp Jacobo."
"Du frös och han värmde dig."
"Vi gick genom de snötäckta gatorna."
"Berget var snötäckt. Du var ledsen."
"Vi kämpade alla för att hålla tårarna och känslorna i styr."
"Det var då du gav mig den här dagboken."
APRIL
Kilian! Du har fått brev! Från Afrika!
Hallå! Är ni helt galna? Det här är ett sjukhus!
För plantagearbetare! Lägg dig inte i andras affärer.
-Vad hände? -Det är en varning!
Hur är det?
Hur mår din mamma?
Inte så bra, men hon hade i alla fall tid att vänja sig vid tanken.
-Kilian stannar ett tag hos henne. -När återvänder han?
Är du inte glad över att se mig?
Larva dig inte. Det är klart jag är glad.
-Vad? -Inget. Det är bara...
Det är så olikt dig att visa dig sårbar.
Jag kanske håller på att förändras.
Mig lurar du inte, Jacobo. Ledsen, men jag vet. Du kommer aldrig att förändras.
Jag har mött nån.
Hon heter Carmen. Du känner henne inte. Hon är inte från Pasolobino.
Jag är jätteglad för din skull.
Fast henne är det synd om. Hon vet inte vad som väntar.
-Hur går det för dig med Manuel? -Jättebra. Han är en bra make.
Titta på mig nu, med två barn. Vem kunde ana det?
Jag är väldigt lycklig.
Såja, såja.
Det är väl bäst att du får vara ifred.
Lillen verkar hungrig.
-Mig lurar du inte heller, Julia. -Gå.
-Nämen, vad har vi här? -En ensam kvinna så här dags?
-Hon är ute efter nåt. -Var schyst.
Släpp förbi mig. Jag är sköterska. De väntar på mig vid sjukhuset.
Det här är din turdag.
Nej... Nej, nej!
Nej, nej, nej!
-Nej, nej, nej! -Jag sliter ditt jävla huvud av dig.
-Håll käften! -Nej!
Se till att tysta henne.
-Hämta Jacobo. -Jacobo!
Håll käften! Håll käften!
-Håll käften! -Ta henne.
Håll käften!
-Jacobo... -Var är han?
Jacobo! Jacobo!
Sluta, är du snäll.
-Jag är så ledsen... -Det är inte ditt fel, Clarence.
Inget av det som hände är ditt fel.
Ingen hjälpte dig?
Bisila.
Ingen får nånsin veta.
Hör du vad jag säger? Hör du mig?
Det får inte avslöjas.
-Ryck till ordentligt. -Jag är rädd att göra dig illa.
Var inte rädd. Du gör det rätt.
Stanna, stanna.
-Kilian. -Jacobo!
-Syfilis. Hur har han fått syfilis? -Han får stanna tre veckor.
Om han nu svarar på behandlingen. Men han måste medicineras i tre månader.
Nu får du ursäkta mig, jag har fullt upp.
Kom igen! Sätt fart! Snabba på!
Öka! Vi har inte hela dagen på oss.
Vad har du råkat ut för?
Jag blev påkörd av en pickup.
Min bror är jättesjuk. Du måste hjälpa honom.
Jag vet precis vad din bror har.
-Jag hoppas att han dör. -Bisila...
Känner du dem? Två vita män mördade på traditionellt vis.
-Det blir andarna som vill få ut de vita. -Det var kaotiskt så det räckte.
Säg åt din bror att vara försiktig.
-Tänker nån berätta vad som pågår? -Stick!
Simón.
Jag trodde att vi var vänner.
Jag förstår ingenting. Nåt hände medan jag var i Pasolobino.
Nåt som har att göra med Dick och Pao.
Min bror?
Bisila?
Säg att det inte är sant, Osë.
Mosi vet.
Jag sa att jag såg Dick, Pao och Jacobo den kvällen.
Låt Mosi sköta det. Annars kommer han att få reda på dig och Bisila.
Då blir ni också upphängda.
Håll dig undan om du älskar henne.
Sätt igång!
Ser man på.
Hur är det?
-Det är inte smittsamt. Ge mig en kram. -Har du inte hört?
-Dick och Pao. -Har de också fått det?
De hittade dem hängda i ett träd.
För nåt de gjorde. För nåt du också gjort.
Jag drack så mycket att jag inte ens minns hur jag kom hem.
-Jag blev nog lite påtänd av ibogan. -Vad hände?
-Jag minns inte och du ska inte bry dig. -Vet du vem hon var?
De är alla likadana. Vad var problemet? Att hon inte fick betalt?
Vad gör du? Kilian?
Kilian... Nej! Sluta!
Du våldtog en kvinna. Du våldtog henne!
Osës dotter, min kvinna. Min kvinna, Jacobo.
Jag borde döda dig för att skona dig från Mosi.
Kilian...
Kilian!
Jag måste prata med din far.
-Varför springer du i skogen nattetid? -Du är min enda vän. Hjälp mig.
-Vad är det? -Det är nåt jag måste få sagt.
Jag vet allt. Jag är så ledsen.
Jag ber om din förlåtelse. Och dina förfäders.
I min broders och mina förfäders namn.
Jag ber om förlåtelse av alla kvinnor...
...som nånsin har förödmjukats av män som mig.
Jag lovade...
...att aldrig lämna dig.
Och det ska jag inte.
Såvida du inte ber mig.
-Jag behöver tid, Kilian. -Vi har inte det.
Bisila...
Imorgon är det fredag. På kvällen är alla i Santa Isabel.
Det här stället töms då.
Ska vi åka till Santa Isabel sen?
Men vad i, vad är det med den här skrothögen?
Stanna. Stanna där.
-Vad är det? -Jag kan inget om bilar.
Ni tre, den. Och ni tre, den där.
Säg åt Maximiliano att skicka Waldo, och att skynda sig. Kör!
Kom igen.
-Jacobo. Det är jag. -Kilian! Mosi är här.
Kilian. Kilian?
-Vems är vapnet? Vapnet? -Gregorio.
Försvinn från min ö.
Skynda dig.
Tänker du inte följa med?
Åk. Skynda dig.
-Titta på mig, Kilian. -Åk hem.
Du hinner börja om.
Ditt hår.
Jag har alla bilder i mitt huvud.
Jag kan inte sudda ut dem.
Mosi hade ingen familj. Ingen kommer att göra anspråk på Iniko.
Han får bo hos min mor och jag flyttar ut utanför staden.
Jag får hålla mig gömd ett tag.
Sen är jag fri att göra vad jag vill.
Du måste lova att inte söka upp mig innan dess.
-Hur länge? -Ett år.
Den tid det tar kokosträden att blomma.
Du vet att vi inte har den tiden.
Jag har sagt det en gång och säger det igen, Kilian
Jag står alltid vid din sida.
Även om du inte ser mig, så är jag där.
EKVATORIALGUINEA
Santamaría sätter skottet vid stolpen.
Strax håller presidenten sitt första tal till folket.
Jag förklarar republiken Ekvatorialguinea som grundad-
-där jag blir första folkvalda presidenten.
-Leve republiken Ekvatorialguinea! -Leve!
Vet du nåt om Gregorio? Jag trodde att han åkt till Spanien-
-men allt är kvar i rummet, bland annat passet.
-Jag vet inget. -Jag kan inte skydda spanjorerna.
Var försiktig, Kilian.
Hej, vän. Du ser trött ut. Varför hoppar du inte in?
Jag föredrar att gå.
Hoppa in.
Det räcker nog. Du kan vila.
Den här graven borde vara din brors. Du får ligga där i hans ställe.
Varför åkte du inte också?
Du borde få tillbaka den. Ni vita är inget utan dem.
Har ni mist förståndet?
-Han är oskyldig. -Han respekterade inte våra lagar.
Det är inte sant. Han våldtog inte Bisila. Och hon älskar honom.
Hon sörjer så att de kan återförenas.
Jacobo dödade maken som köpte Bisilas oskuld.
Och du vill döda Bisilas äkta kärlek?
Sluta!
Ni måste åka när Bisila sörjt klart. Annars vet du vad som väntar.
Hämta det där papperet är du snäll, Simón.
-Vet du vad det är? -Det är en elëbó- klocka.
Den används för att skrämma iväg onda andar.
Bisila skickade den när jag var i Spanien.
Jag vill be dig om en tjänst.
Du behöver inte göra arbetarnas sysslor.
Jag sover bättre när jag är trött.
Första gången jag såg dig var du helt vilsen i kakaoplantagen.
Du frågade vad sångerna handlade om och jag sa:
"Om arbetet." För att slippa tänka. Jag förstår det nu.
Vissa ser inte sina kvinnor på flera år. Nu är jag en av dem.
Jag var en flicka när jag kom hit.
Det är mitt hem. Det enda jag känner till.
Jag gråter inte för mina tårar torkade ut för länge sen.
Jag förstår att du inte vill återvända, men det är farligt här.
Fader Rafael åker också.
Till och med Nelson och Oba inser att det inte är säkert här.
Du kan inte övertala mig. Jag gav mitt ord, Julia.
Jag vet. Jag ringde inte för att övertala dig.
Jag ville fråga dig om du skulle ändra åsikt om hon vill följa med?
Señora... De är här.
Vänta ett ögonblick.
Iniko!
Han är jättefin.
Hej, Bisila.
Hur mår du?
Han heter Fernando Laha.
Får jag?
Det blir vår hemlighet.
Hans framtida syskon kommer inte att se skillnaden.
Jag kan inte få fler barn.
Vi har tillräckligt många.
Inget kan hindra oss att vara en familj.
Det vill jag.
Vänta.
Såja. - Förlåt. Ursäkta mig.
Bisila.
-Ursäkta. - Julia! -Kilian.
Gå förbi.
-Vi ses strax. -Sätt fart.
Tack.
-Vad är det? -Du är härifrån. Du kan inte åka.
-Hon är min fru. -Ta fram dokumenten.
Jag är fader Rafael. Dokumenten brann upp under våldsamheterna.
Jag har vigt dem. Hon är lika mycket spanjor som vi.
Barnen mellan en spanjor och en guineanska är guineanska.
-De kan inte resa. -Hon är spanjorska.
Hon får gå ombord men barnet är guineanskt och mulatten också.
De stannar här. Ni får bestämma om ni åker eller stannar.
Gå ombord. Vi fixar det på ambassaden när vi kommer till Spanien.
-De är min familj. Jag åker inte utan dem. -Då får ni flytta på er. Bort härifrån!
Upp med dig, Bisila. Gick det bra?
-Stilla! Backa! - Stäng grindarna! -Vi går.
Kilian! Kilian!
-Kilian! Kilian! Kilian! -Sätt dig!
Nelson!
Snälla! Nelson!
Kom. Vi går härifrån.
Kilian! Kilian!
Förr eller senare kommer de efter oss.
De kommer inte tillåta att vi lever ihop.
De kanske inte låter oss leva ihop men de kan inte skilja oss åt.
-Får jag titta? -Nej, inte än.
Nu får du.
Nu är det din tur. Klä av dig.
Vi har två sorters äktenskap.
Ribalá rèötö, där man köper en kvinnas oskuld.
Det var bandet jag hade med Mosi.
Men vi har också ribalá rè rihólè.
Äktenskapet som bygger på kärlek.
Det äger inte laga kraft.
Men det gäller mellan oss.
Vi har ingen prästinna, men öns beskyddare kan vara vårt vittne.
Om du vill.
Jag vill.
Jag måste prata först.
Jag lovar att alltid vara dig trogen...
...i mitt hjärta.
Vad ska jag säga?
Du ska säga att du inte kommer att överge din fru.
Oavsett alla andra du kan äkta.
Jag kommer aldrig att lämna dig.
Åtminstone inte i mitt hjärta.
Världen runt omkring oss rasade samman.
Men i Bisappoo kunde vi ha vår kärlek ifred.
Och det var det enda som betydde nåt.
Vi visste inte hur länge vår lycka skulle vara.
Det var inte länge.
Bisappoo skulle brännas ner.
Och alla spanjorer var tvungna att lämna ön på grund av Macías dekret.
Och de fick inte återvända.
De dagarna var ändå de lyckligaste i mitt liv.
Tiden räckte för att ge mening...
...åt ett helt liv.
Bisila.
Hon gav mig en till gåva till dig, farbror Kilian. Hoppas jag gör det rätt.
Det här är vad hon lärde mig.
FRÅN CLARENCE DE RABALTUÉ SPANIEN